přeložil koczi.ok
Rychlá prověrka, jednotko.
Čemu nemůžeme důvěřovat?
Tři dny starým opékaným fazolím.
Správně. Čemu ještě nesmíme důvěřovat?
- Jezevcům? - Cože?
Ale to jsem asi jediný.
Chci jen říct, že občas
nemůžeme věřit ani svým očím.
- Co vidíš, Vojíne? - Černou prázdnotu, Skippere.
Perfecto.
Bravissimo, Vojíne.
Rico, pojď na to.
Kryjte se, hoši.
Trochu neotesané, ale líbí se mi tvá kuráž.
Dobrá, Kowalski. Pociť to.
60% bavlna protkaná nylonovým křížovým vláknem.
Pěkný.
Kowalski, oprosti se toho balvanu starého uvažování, nebo...
Chápeš, co myslím? Naslouchej svému tělu.
Promiň, Skippere.
Je to anatomicky nemožné.
Co bys dělal, kdyby na nás doopravdy zaútočili?!
Kluci, hádejte co?
Zvážíme-li barometrický tlak a Coriolisův efekt,
útok za úsvitu by byl nejvhodnější pro naši akci.
Jestli dovolíš...
Co to proboha vyvádíte, kluci?
Rád bych se tě zaptal na to samé.
I když nejsi kluk... Co se tu snažíš vyslídit?
Kdo slídí? Jen jsem šla přivítat naše nové sousedy.
Nikdo je ještě neviděl.
Řekla bych, že se jen stydí. Půjdete taky?
Ne bez patřičného průzkumu, Marlene.
Smrt může číhat na tisíci místech v tom novém prostředí.
- Jedovaté zmije, krvežízniví... - Jezevci?
Létající piraně.
Piraně neumějí létat.
Přesně tohle Manfredy a Johnson říkali tehdy v Ekvádoru.
Pohřbívali jsme jejich zbytky jen s čajovou lžičkou.
Jasně.
Tak já půjdu napřed a risknu to...
Ale oceňuji vaši ztřeštěnou paranoiu.
Kdykoli, Marlene. Kdykoli.
Moc rád bych se přidal k setkání s novými sousedy,
ale jsem střašně zaneprázdněný...
- Maurici, čím jsem strašně zaneprázdněný? - Pózováním pro váš královský portrét.
Já jsem stojan!
Zmlkni, prcku, jo?
Neměly by moje svaly být, však víš, větší?
Trochu víc namakané, hm?
Maurici, co je tahleta obludnost!?
To je Mort.
Copak?
Co jsem povídal?
Zmlkni, prcku?
Proč je Mort na královské malbě?
Odmaluj ho pryč, než ho moje oči vycítí už napořád!
Moje oči jsou pořád cítit tebou.
Teď běž s Marlene a přemýšlej o tom, cos provedl.
Ale já nic...
Byl jsem támhle a teď jsem tady.
Noví sousedé!
Je to bezpečné?
Je tu hezky. Trošku vlhko.
A dost strašidelné temno.
Nevšiml jsem si
Marlene, jen si moc připouštíš ty Skipperovy praštěné povídačky..
Noví sousedi. Vítejte...
- Morte, viděl jsi to? - Já nic nevidím.
Je tam někdo? Kdokoliv?
Létající piraňa?
Koukni.. Stopy!
Tyhle znám! Ty jsou...
Ty to zvládneš, kámo.
Nemysli. Jen věř svým instinktům.
Dobře. Instinktům.
Do střehu!
Počkat. Kterým instinktům bych měl věřit?
Pudu přežití?
Instinktu trefit domů? Sociálnímu instinktu?
Měl jsem dát na přežití.
Pomoc! Pomoc, pomoc, pomoc!
Co to je za vřeštící šílenství?
Těžko se mi koncentruje
na krásyplný portrét sebe samého.
Ty noví sousedé, oni unesli Morta!
Je pryč!
Kdo je Mort?
Můj stojan. Jasně.
Já též vzdychám zděšením.
Ale jen uvnitř. Protože, jak víte, já ten stojan potřebuju.
Od začátku, Marlene.
Pověz mi každý hrůzyplný detail. Já to snesu.
Měli jsme pocit, že nás něco pozoruje.
On potom našel takové podivné stopy.
A zničehonic ta slizská chapadla šlehala na zem...
Vycucla ho nahoru a teď je... pryč.
Neznámý protivník s chapadly a chodidly.
Už zase? Kdyby mi dali niklák pokaždý, když...
- Ok, charakterizuj území nepřítele. - Bylo džunglovité, takže můžou být...
Odkud můžou být? Z Jižní Ameriky? Afriky? Asie? Možná Austrálie?
Musíš se soustředit. Právě jsi jmenovala čtyři z osmi kontinentů.
Existuje pouze sedm kontinentů.
Počítám i bájnou Atlantidu. Věř mi, lemure.
Kdyby jsi měl mé bezpečnostní prověření, věděl bys to také.
Kluci, musíme zachránit Morta.
Možná bychom měli započít neformální vyjednávání.
Nemyslím, že tohle jsou tvorové, se kterými se dá diskutovat.
Neměj strach, Marlene.
Ani my si to nemyslíme.
Tajný panel.
No tedy. Působivé.
Kohout je v kurníku. Hlaste se.
- Vzduch je čistý. - Vzduch je čistý.
Okolí zabezpečeno.
- Takhle tedy ne! - Říkal jsem ti, ať to necháš na nás.
- Ne, neříkal.. - To si myslíš ty.
Pohyb v sektoru Victor Bravo.
A teď našemu strašákovi připravíme pořádné Newyorské přivítání.
Míří k nám.
Blíží se. Šest yardů, pět, čtyři,
Už je u nás!
Ahoj, sousedé!
Díky bohu, že jste tu, abyste pomohli mé tlusté opičce mě nést.
Mám velké kosti!
Ohrožuješ naší misi.
- Hleď si svého. - Proto přeci...
jsem tu, abych předal novým sousedům
úžasný portrét úžasného krále - mě.
A abych získal zpět svůj stojan.
Chci říct Morta.
Podívej. Stopy.
Jsou čerstvé. Kowalski, analýzu.
Plaz ve vývoji.
Počkejte, tyhle stopy jsme už viděli v Madagaskaru!
Králi Juliene, to musejí být...
No jo, Maurice chtěl říct, že...
Je to past! Stáhněte se, vojáci!
Už běžím, Vojíne!
Kterého mám zachránit?
Mysli, Kowalski, mysli.
No tak, nemysli, chlape! Jednej!
Jdeme! Rico.
Vojín je součástí týmu.
Jenomže Marlene má důležité informace.
Ačkoliv Vojín mi dluží pět dolarů.
Proklínám tě, mozku!
- Prober se. Jsme pod palbou. - Já vím.
Nebudu vám lhát, hoši Situace je kritická.
Vzchop se, vojáku!
Dobrá práce, Rico. Seřadit a skrčte se, pánové.
Povedu vás.
Nejsem na dojemné řečičky, pánové,
ale není moc šancí, že se všichni vrátíme...
Přesné šance jsou jedna ku....
Je to na nás, Rico. Jen já a...
A já.
Nic nevidím Nemůžu jasně uvažovat.
Co mám dělat? Co mám dělat?
Oprosti se toho balvanu starého uvažování.
Věř svým instinktům.
Dobrá. Mé tělo říká, ať dostanu své přátele zpátky.
Je čas naslouchatr tělu.
I přesto, že prakticky tělo nemůže zvuko...
Už zase to dělám!
- Zvítězil jsem? - Jasně.
Symbolicky.
Hej, kámo. Píchni mu.
Ukázalo se, že protivníci jsou přátelé.
Chameleoni.
V Madagaskaru jsme z nich šíleli.
Nejsou to ty nejrozkošnější potvůrky?
Pořád by je ždibal!
A podívej, jak se maskují.
Paráda! Skvělý!
Děkuji. Nechám Maurice, aby vám namaloval pár obrázků.
Říkají, že se omlouvají,
že nás sem vytáhli svými jazyky a tak.
Ale jedině tak nás mohli všechny pozvat na party.
Jazyky lechtají.
- Ty mluvíš chameleonsky? - Jen trochu.
Musíte naslouchat svýma očima.
- Takže to všechno bylo k ničemu? - Vůbec ne.
Dnes jsi se naučil naslouchat svému tělu.
Ale moje tělo tvrdilo, že ti chameleoni jsou masožraví zabijáci.
Ale slyšel jsi své tělo! I když se třeba šeredně pletlo...
Měj nad tím nadhled.
Moje tělo válí.
To je komplikované.